STREPNJA
Livada
kraj reke sanja.
Zrikavci tuzno zricu.
Pomrlih trava duse
jos lebde vrh otkosa
sto se lagano suse.
O, vi ne znate tuznu
o smrti trava pricu.
Zrikavci tuzno zricu.
Jutros dodjose neki
divovi kao hrasce
u domovinu trava;
i mrtvo pade bezbroj
ljupkih, sarenih, glava;
i bezbroj neznih tela
zdenuse u plasce,
divovi kao hrasce.
Svega devojka jedna
zlatnog, okruglog oka
i trepavica beli'
leprsa na livadi
i ranjenicima deli
mirisne osmehe cedne,
umesto crvenog soka, -
devojka zlatnog oka.
Sutra opet u zoru
doci ce divovi oni,
i strasne surove vile
zdenuce u sena mnoge
mirisne glave mile.
Lezace u jednom grobu
toliki milioni.
Doci ce divovi oni.
Tuzno zrikavci zricu,
cuje se do oblaka;
vecera celog zale
zelen-konjici svoje
lepe viteze zale.
Placu nad grobovima
mrtvih, dragih junaka,
cuje se do oblaka.
PROLJETNA PJESMA
Osecam veceras, dok posmatram laste i pupoljke rane, kako srce moje polagano raste k'o vidik u lepe, nasmejane dane; kako s mladim biljem postaje sve vece i lako k'o krilo, i kako mu celo jedno nebo srece i pakao bola ne bi dosta bilo; kako cezne za svim sto bi zivot mog'o lepog da mu dade, i da mu nicega ne bi bilo mnogo: tako su mu velike ceznje mu i nade. Osecam, da dosad sve je bilo sala moga srca vrela; da jos nikom nisam ljubav svoju dala koliko bih mogla i koliko htela; Da ima u meni cela nezna plima reci nereceni', da bih srce mogla poklanjati svima i da opet mnogo ostane ga meni. NAZAD
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |