ŠTA JE EHOLOKACIJA?
Dok lete noću, šišmiši (Chiroptera) upotrebljavaju kombinaciju čula vida,
mirisa i sluha da nađu hranu, da znaju kuda lete, i da izbegnu sudare. Mali
ljiljak (Microchiroptera) se najviše oslanja na sonar - eholokaciju. Pred jako
dobrog sluha, kao i mogućnosti ispuštanja ultrazvuka, kod šišmiša (Chiroptera)
je inferior colliculi (auditorno jedro*) jako razvijen, što mu omogućuje bolje
shvatanje sredine na osnovu zvuka.
Neke životinje upotrebljavaju eholokaciju kako bi shvatile sredinu.
![]() |
Emitovanjem zvuka i slušanjem njihovih ehoa, životinja je sposobna da nađe plen, izbegne prepreke, i kreće se bez upotrebe vida. Ehlokoacija se koristi noću ili u sredinama večnog mraka, kao što su pećine, podzemlje, ili velike dubine mora. Četiri grupe životinja upotrebljava eholokaciju, a to su kitovi i delfini (Cetacea), ptice (Aves), Blarina brevicauda i, naravno, šišmiši (Chiroptera). |
Zvuci su mehaničke oscilacije koje putuju kroz vazduh, vodu ili čvrste
objekte, rečju kroz sve sredine, osim kroz vakuum. Svaki zvuk se može opisati sa
frekvencom, amplitudom i intenzitetom (jačinom). Broj oscilacija u sekundi je
frekvencija ili frekvenca. Meri se brojem perioda u sekundi, odnosno u hercima
(Hz). Zvuci viših frekvenci se čuju kao viši tonovi. Čovek razlikuje spektar
zvuka koji se nalazi između 20(16)Hz i 20.000(16.000)Hz. Tonovi viši od
20.000(16.000)Hz predstavljaju ultrazvuk. Amplituda zvuka je stepen kretanja
molekula vazduha (ili bilo kog molekula sredine kroz koji se prostire zvuk) u
okviru talasa. Što je veća vrednost amlitude, to molekuli vazduha jače udaraju o
bubnu opnu, i zvuk se jače čuje. Takođe, da bi životinja mogla da čuje neki
zvuk, taj zvuk mora imati jačinu veću od donjeg praga čujnosti, tj. 0dB. Jačina
zvuka u zavisnosti od sredine opada ili raste kvadratom rastojanja. Brzina
prostiranja i jačina zvuka, zavisi od vrste sredine, gustine sredine,
temperature, pritiska (ukoliko je u pitanju tečnost ili gas), vlažnosti (ako je
gas), itd. Takođe postoji gornji prag zvuka, ili prag bola, gde se više ne čuje
zvuk, već životinja oseća samo bol. Kad zvuk udari o neki predmet, delimično ili
potpuno se odbija (reflektuje). Povratni zvuk naziva se eho.
Preciznom interpretacijom ehoa koji se vratio, životinje mogu da saznaju daljinu
od nekog objekta, njegovu veličinu, i da li se objekat kreće od ili ka
životinji, ili miruje. Vreme koje protekne od trenutka emitovanja zvuka do
povratka ehoa tog zvuka pokazuje koliko je obejkat udaljen - ehou treba više
vremena da se vrati od objekta ukoliko je ovaj dalje. Glasnoća ehoa određuje
veličinu objekta, njegovu daljinu, i teksturu. Ehoi objekata koji se
približavaju su kompresovani, i vraćaju se viših frekvenci, nego što su oni koji
su poslani (fenomen poznat kao Doplerov efekat). Kada se predmet udaljava,
efekat je suprotan. Životinja eholokacijom stvara veoma preciznu sliku baziranu
na ehou koji čuje. Studije su pokazale da šišmiši (Chiroptera) mogu da izbegnu
veoma tanke žice i to dok lete velikim brzinama.
LJiljci (Chiroptera) uglavnom koriste grlo da proizvedu ultrazvuke između 20.000
i 120.000Hz. Izuzetak je rozetni ljiljak (Roussetus), jedina vrsta Pteropodidae
koji koristi eholokaciju. Ovaj pećinski šišmiš (Chiroptera) klapara jezikom
pritom proizvodeći zvuke koje i čovek može da čuje. Zvuk se odbija o zidove
pećine i pomaže mu da zna kuda leti u tmini pećine. Neki šišmiši (Chiroptera),
kao što je Phyllostomidae, upotrebljavaju prilagođenu nazalnu strukturu da
pojačaju i fokusiraju zvuk.
Većina šišmiša (Chiroptera) imaju uši u obliku levka sa kompleksnim grebenima,
za koje se pretpostavlja da poboljšavaju tačnost s kojom se eho prima. Brzina
lovljenja plena je neverovatna. Uglavnom prođe manje od pola sekunde između
uočavanja i hvatanja plena. Većina velikih ljiljaka (Megachiroptera) ne koristi
eholokaciju, sa izuzetkom onih koji žive u pećinama, ali i oni je koriste samo
kada su u pećinama, kada izađu koriste čulo vida.
Kratki, iznenadni, jaki visoki zvuci su najefektivniji za eholokaciju. Zvuci
pulsiraju, napuštajući neme pauze tokom koje životinja osluškuje ehoe. Kako se
lovac približava plenu, zvuci emitovani se povećavaju sa 1 do 5 impulsa u
sekundi na do 200 u sekundi (Chiroptera). Da ne bi ogluveo prilikom oglašavanja,
šišmiš (Chiroptera) upotrebljava mišiće da imobiliše male kosti koje prenose
zvuk do bubne opne u unutrašnjem uhu, takođe upotrebljava specijalni poklopac
tragus kojim zapuši uho.
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |