KAKO UOPŠTE ŠIŠMIŠI IZGLEDAJU?
Dužina tela kod šišmiša (Chiroptera) varirira, tako da postoje šišmiši dužine tela od jedva 3 cm, koliko ima Craseonycteris thonglongyai, pa sve do dužine od 41cm, koliko ima Malajska leteća lisica (Pteropus), sa svojim rasponom krila koji dostiže čak 1,7m. Craseonycteris thonglongyai je najmanji sisar na svetu, čak manji od Blarina brevicauda. Težina tela takođe varira od 2 gr pa do više od 1,3kg. |
U većini slučajeva, polovi odraslih šišmiša se lako određuju. Odrasli mužjaci imaju uočljiv penis (penis ima penisovu kost), a odrasle ženke imaju oblast oko bradavica na njihovim grudima, gde je krzno izlizano od dojenja mladih. Materica je kolutasta. Mužjak ima žlezdana poljca kojima izlučuje jako mirišljave sekrete. Mnoge vrste, takođe, imaju suptilne sekundarne karakteristike - veličina, glas, i ponašanje - koje razdvajaju ženke od mužjaka.
Krila šišmiša podržavaju iznutra prlagođene kosti šake - činjenica koja se reflektuje na ime čitavog reda šišmiša (Chiroptera). Svako krilo se sastoji iz duplog sloja elastične kože (patagium) koja je rastegljena između produženih kosti prstiju i srasla je za ruke, telo i zadnje noge (v. sliku). |
Sa letom u vezi stoji jako razvijen greben na grudnoj kosti i dobro razvijene
ključnjače. Tri para mišića za letenje, koja su pričvršćeni za nadlakticu i
grudi, obezbeđuju snagu za let. Kontrakcija ovih snažnih mišića naglo povlači
krila, prouzrokujući udar na dole, podižući šišmiša u vis. Kontrakcija tri druga
para mišića, pričvršćena za leđa, prouzrokuje da se krila podignu, pripremajući
ih za još jedan udar na dole. Zabeležene su brzine šišmiša u letu od čak
100km/čas, uočeni su i na visinama od 3000m. Za razliku od većine ptica, šišmiši
(Chiroptera) su u stanju da lete pri relativno malim brzinama sa fantastičnim
mogućnostima manevrisanja, veština postignuta izuzetnom sposobnošću ove
životinjice da oblikuje i krivi krila, tako drastično varirajući svoje
aerodinamično podizanje.
Dužina repa varira do ekstreminih vrednosti. Mnogi nemaju rep, ili je izuzetno
kratak i ničemu ne služi. Međutim, neki ljiljci, kao što je Vespertilio muinnus
Linnaeus, koji se naseljuje oko Beograda, ima rep dugačak, koliko i celo telo.
Neke vrste, kao što je Myotis nattereri , rep koriste kao mrežu za hvatanje
insekata, dok neke druge, pak, upotrebljavaju rep kao kesicu za držanje insekata
dok ovi (insekti) ne budu u stanju da budu pojedeni.
Krzno šišmiša (Chiroptera) je obično dugačko, svileno i sivo, ali postoje mnogi izuzeci - posebno: bledo beli severni duh tropske Amerike, ili kanarinac-žuti kućni šišmiš iz Afrike, i skoro crni greater spear-nosed bat iz Centralne Amerike. Painted bat ima grimizno krzno i crno-narandžasta krila, što mu omogućuje da se sakrije u cveće. Postoji čak i vrsta golih šišmiša. Primarna funcija krzna je održavanje toplote, međutim, neke dlake, pogotovu one na licu i drugim izloženim delovima služe kao brkovi kod mačke ili miša.
Lica, takođe, variraju značajno. Megachiroptera (veliki ljiljci) ima dugačnu i usku, lisicoliku ili psoliku njušku, dok Microciroptera (mali ljiljci) imaju kratke, svinjolike njuške.Uši malih ljiljaka (Microchiroptera), ukučujući i opravdano-nazvanoga dugouhog šišmiša, su dugačke koliko i celo telo. |
|
S druge
strane, veliki ljiljci (Megachiroptera), imaju malene uši. Oblik ušiju veoma
varira. Široke uši Australijskog lažnog vampira sreću se iznad glave i spojene
su. Mnogi šišmiši mogu da okreću uši u pravcu slabih zvuka. Sluh šišmiša, kao i
njegova upotreba u eholokaciji, je veoma razvijen. Iako oblik i veličina ušiju
variraju, ljiljci uglavnom imaju jedan posebni zatvarač uha - tragus, to je
kožna izraslina koja zatvara ulaz u uho.
Veliki ljiljci (Megachiroptera) imaju velike, uočljive oči, dok mali ljiljci
(Microchiroptera) imaju male i okrugle. Ove varijacije ukazuju da vid igra
drugačiju ulogu u životima različitih vrsta. Uprkos poznatom izrazu ,,slep kao
šišmiš'' i njegovom popularnom nazivu ,,slepi miš'', nijedna od ovih životinjica
nije uistinu slepa. Šta više, nekoliko vrsta vide bolje pri prigušenom svetlu
nego ljudi. Ali samo veliki ljiljci, tj. Megachiroptera mogu da registruju boje.
Kao i većina sisara, šišmiši (Chiroptera) imaju dva seta zuba. U zavisnosti od
vrste, novorođeni šišmiši su opremljeni sa oko 22 mlečna zuba, koje ubrzo
zamenjuje set od 30 do 38 trajnih zuba. Šišmiši (Chiroptera) imaju različite
šeme (raspored) zuba, specijalizovane za različitu vrstu ishrane među vrstama,
tako da je pomoću te šeme, lako otkriti o kojoj vrsti se radi. Mesojedi, imaju
oštre i jake očnjake za cepanje mesa, i jake kutnjake za krckanje kostiju.
Generalno gledavši, veliki ljiljci (Megachiroptera) imaju tupe kutnjake, sa
uzdužnom brazdom, dok mali ljiljci (Microchiroptera) imaju oštre grbice na
kutnjacima koju su ispresecani transverznim brazdama. Na slikama se vide zubala
i lobanje dve evropske familije malih ljiljaka (Microchiroptera). Generalno,
zubalo ima raspored*** 2/3, 1/1, 3/3, 3/3, ali se vide i veće promene.
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |